See on fakt,
sa sured ära.
Kõigist püüdlustest hoolimata, ei ela keegi igavesti.
Vabandan, kui tuju rikkusin.
Paanikaks pole põhjust, kui aeg kord käes.
Sellest pole abi.
Peaksin ennast vist tutvustama.
Aga samas kohtume me varsti nagunii.
Mõistagi mitte enne õiget aega.
Ma väldin elavaid põhimõtteliselt.
Välja arvatud mõnel erandlikul juhul.
Vahest väga harva
ei suuda ma vastu panna.
Vahest tärkab minus huvi.
Ma ei tea täpselt, mis mind Liesel Memingeri juures paelus.
Aga ta pälvis mu tähelepanu.
Emme.
Ja ta läks mulle korda.
Soovite te midagi öelda?
Hüvasti, kullake.
1938. aasta veebruar Saksamaal
Ema hoidnuks su enesele, kui oleks saanud.
Sa ikka mõistad seda, eks?
Jõudsime pärale. Tule, Liesel,
tutvu oma uute vanematega.
Tule!
Hans Hubermann.
Heinrich.
Kuhu poiss jäi? - Ta suri.
Millest sa räägid? - Ta suri siiasõidul.
Ta maeti raudtee äärde.
Meile lubati kahte last ja kahte abiraha.
Rosa, ära süüdista poissi selles, et ta suri. - Ma süüdistan tema ema.
Ta vedas mööda riiki pesemata ja näljaseid lapsi.
Ta põgenes elu eest. - Nägid sa seda tüdrukut? Ta on räpane.
Kuulujutud kommunistide kohta vastavad tõele. Nad on räpased ja lollid.
Ma räägin nii kõvasti kui tahan.
Tule.
Tule!
Mis tal viga on?
Teie kõrgeausus.
Mis te vahite, jõmpsikad?
See on Paradiisi tänav, sinu uus kodu.
Kuule, armastaja, kas mängime nüüd edasi?
Palun, astu edasi.
Võta julgesti.
Mis sa ütled?
Nad andsid meile tumma.
Mine üles.
Kummast käest?
Sellest.
See on sulle.
Hans!
Jah, mu päikseke?
Tere hommikust, teie kõrgeausus.
Kas sa lõpetaksid selle kära?
Mis sa ütled?
Aitäh.
Isegi räägib?
Nüüdsest nimetad sa mind emmeks, selge?
Ütle seda.
Emme.
Väga hea.
Ja seda tõbrast ja laiska siga
nimetad sa issiks. Said aru?
Issi.
Kes see on?
Kes seal on?
Rudy Steiner, proua Hubermann.
Mis asja sa tahad?
Ema ütles, et teil on nüüd tütar.
Mis see sinu asi on?
Ma tulin teda kooli viima.
Miks inimesed oma nina teiste asjadesse topivad?
Tere, Rudy.
Tere.
Miks sa arvad, et minu tütre jaoks küllalt hea oled?
Rudy.
Ma olen peaaegu kaksteist.
Liesel, söö supp ära ja pane riidesse.
Oota väljas, väike värdjas.
Tee kiiremini, Liesel.
Kas sulle joosta meeldib?
Sulle teeksin ma ära.
Keegi pole mulle võidujooksus ära teinud.
Miks sa nii kidakeelne oled?
Üks sülitus on jaatus ja kaks sülitust eitus?
Me mõistame teineteist väga hästi.
Mu ema ei käskinud sulle tegelikult järele tulla.
Arvasin lihtsalt, et sulle kuluks sõber ära.
Tänan väga! - Rudy!
Mida sa korraldad?
Midagi, issi.
Mine siis kooli.
Lähme.
Kes sa oled?
Proua Hubermanni uus tütar.
Keegi pole sinuga rääkinud, Steiner.
Räägi, tüdruk.
Liesel Meminger.
Kirjuta nimi tahvlile.
Tule juba, meil pole tervet päeva.
Kirjuta!
Vaikust.
Vaikust!
Istu oma kohale.
Vaikust.
Loll, loll, loll!
Kuule, loll, kas sa lugeda juba oskad?
Lase käia, loe või üks sõna!
Loll!
Nüüd tapab ära!
Ega see vist sinu esimene kaklus polnud.
Franz Sakslane sai sellise koosa viimati siis,
kui ta Tommy Mulleri lõunasöögile kuses.
Franz Sakslane pole vist kõige kirkam kriit.
Ta on kooli kõige rumalam õpilane.
Aga ise ajab juba habet.
Kas sul kodutee on meeles?
Ma ei oska küll lugeda, aga ma pole loll.
Olgu peale, tulen siis sinu järel.
Sa võiksid meiega jalgpalli mängida.
Ära ürita mulle sõber olla, sest ma ei jää siia ilmselt kauaks.
Miks mitte?
Sellepärast, et ma põgenen ära.
Kuhu siis?
See pole sinu asi.
Ütle mulle, enne kui lähed.
Miks?
Et saaksin sinuga kaasa tulla.
Sa ei saa aru, mul on tõsi taga.
Ma pean oma ema üles otsima.
Proua Hubermanni?
Ei, tainapea, oma päris ema.
Vahva. Tahaksin temaga kohtuda.
Mida sa nüüd teed? - Hakkan sinuga võidu jooksma.
Veame ühe musi peale kihla, et mina võidan.
Miks ma peaksin tahtma sinuga musi teha?
Ma ei tea. Mis tähtsust sellel on?
Mina võidan.
Jookseme tänava lõpuni.
Aga kui mina võidan?
Siis ei pea me musi tegema.
Mitte kunagi?
Mis vahet siin on? Sa lähed ju ära.
Kuule, Nähvits!
Sa tegid sohki.
Mis siis?
Ma tegin sulle ära. - Ei teinud.
Me jäime viiki.
Viik tähendab, et me teeme musi.
Unusta ära see musitamine!
Taevas hoidku. Ta teeb sulle otsa peale.
Kes?
Kui sa arvad, et võid mul sedasi närvi mustaks ajada, siis eksid sa rängalt.
Said aru?
Tulin sulle head ööd soovima.
Mis see on?
Kas see on sinu oma?
Miks peaks selline kena tüdruk nagu sina lugema midagi säärast?
On see ikka kindlasti sinu oma?
See pole alati minu oma olnud.
See oli minu venna oma.
Saan aru.
Kas sinu venna
nimi oli Peter Strauss?
Kas sa tead, mis siin kirjas on?
Kas sa tahad teada, mis siin kirjas on?
Ega ma isegi suurem asi lugeja pole.
Me peame üksteisele abiks olema.
Sobib?
Hakkame siis pihta.
Hauakaevaja käsiraamat.
Heisakem punased lipud Saksamaa püüdluste auks.
Me tahame teed teha vabadusele
Saksamaa püüdluste auks
Me tahame teed teha vabadusele
Me ei tee sõpruslepinguid
ei juutide ega teiste mittesakslastega,
sest nad võltsivad vabaduse akti,
mis kuulub saksa rahvale.
Kristallöö Stuttgardis, 1938. aasta novembris.
Tehke uks lahti!
Walter.
Kuulake, ta ütles, et saab ainult ühte inimest aidata.
Aidaku Maxi. - Ei, ema.
Võta ta kaasa ja mine! - Ma ei lähe sinuta.
Lähed küll. Oma isa mälestuse nimel, sa lähed.
Praegu pole aeg kangelastegudeks, Max. Läheb üks või mitte keegi. Tule!
Paberid on raamatu vahel. Kõige paremad nad pole, aga ajavad asja ära.
Otsi ta üles.
Anna andeks.
Kui ma viimaks Max Vandenbergi hingega kohtusin,
siis piinas see hetk teda kõige enam.
Ta pidi jätma oma ema maha.
Ta tundis kohutavat kergendust,
et pääses ise eluga.
Jesse Owens on maailma kõige kiirem inimene.
Ettevaatlikumalt, teie kaks.
Mida sa teed, isa?
Teen vahelduseks tööd.
Ma arvasin, et te värvite silte, mitte ei kraabi neid maha.
Mahakraapimise äri võtab tuult tiibadesse, Rudy.
Mis siis ikka teha?
Raamatupidamine.
Ma olen väga uhke. Ta on tark tüdruk, Rudy.
Jah, härra.
Mis see raamatupidamine on?
Miski, mida meil kunagi tarvis ei lähe.
Me soovime teile
palju edu
teie
karjäärile
matuse
äris.
Matuse äris.
Hakkama saime. Sinu esimene raamat.
Palju õnne.
Luba mul üht, Liesel.
Kui ma peaksin ära surema, siis vaata, et mind korralikult maha maetaks.
Sobib? - Jah.
Kuuendat peatükki ei tohi vahele jätta.
Äkki loeksime uuesti?
Homme.
Aga juba ongi homne.
Hakka praegu magama.
Tema nimi oli Werner.
Tule, mul on sulle üllatus.
Siin on väga pime.
Paneme siis parem tule põlema.
See on sõnaraamat.
Mõned sõnad, mis me oleme õppinud.
Kirjuta neid nii palju juurde, kui tahad.
See on sinu.
Aitäh, issi.
Ära tegi! Ta tegi ajalugu!
Jesse Owens! Ta on kõige kiirem mees!
Mis asja sa teed?
Kui tahate, et laps ellu jääks, siis õpetage talle kombeid!
Miks?
Miks Jesse Owens?
Miks?
Sest ta on maailma kõige kiirem inimene.
Maailma kiireim inimene?
Poiss on segi.
Valus on. - Püsi paigal, Rudy.
Isegi kõrvaaugud on mudased.
Barbara...
Hästi, tegele temaga ise.
Pojake,
sa ei tohi kõigile kuulutada, et sa neeger oled, saad aru?
Miks mitte?
Sest sa ei peaks tahtma neeger olla.
Miks?
Sest ma ütlesin nii, selge?
Kallis emme, täna on füüreri sünnipäev.
Ma soovin, et minul oleks sünnipäev.
Siis tuleksid sa ehk mind vaatama.
Ma igatsen sind päevad läbi.
Mõnikord tundub, et märkan sind tänaval kõndimas.
Aga see pole kunagi sina.
Minu uus ema on nagu tormipilv - muudkui müristab.
Hans, kuhu sa lipu panid?
Kui me seda üles ei leia, siis jääb inimestele mulje nagu vihjaksime millelegi.
Olgu, olgu, ma lähen vaatan keldrist.
Taevane arm!
Liesel, ma tean, et sulle meeldib siin,
aga kas sa ei arva, et võiksid veidi väljas käia?
Ma kirjutan emmele kirja.
Väga hea mõte.
Ütle talle minu poolt, et ta vähem näägutaks.
Mitte sellele emale.
Saan aru.
Millest sa talle kirjutad?
Kõigest.
Sinust ja emmest ja Rudyst.
Võiksid sa selle ära saata?
Noo...
Võiksid selle anda naisele, kus mu siia tõi.
Proua Heinrichile? Jah.
Ta annab endast kindlasti parima, et kiri kohale jõuaks.
Üles leidsin.
Miks ta üldse oma emale kirjutab?
Sest ta on ikkagi tüdruku ema.
Ma ei taha raisata raha kirjale, mis kunagi vastust ei saa.
Mida ma talle siis ütlema pidin?
Hans? - Alex.
Tubli. Oled sa valmis minema?
Muidugi on.
Liesel!
Tule, Liesel, muidu jääme paraadile hiljaks.
Just.
Tule, lähme.
Nähvits. - Tere, Rudy.
Me ei saa lasta natsionaalsotsialistliku revolutsiooni õitsemisel
varjutada oma tahet puhastuda
moraalselt ja intellektuaalselt.
Haridus, teater, kino, raamatud ja kirjandus
on need tugisambad,
mis kujundavad meie rahva ainulaadset identiteeti.
Ja sellepärast me oleme täna õhtul kogunenud siia
vabastama endid intellektuaalsest rämpsust.
Me juurime välja selle haiguse,
mis on laastanud Saksamaad juba kakskümmend aastat.
Me hävitame lõplikult ahelad,
mis meid orjastama on loodud.
Me võitleme oma vaenlastega ja kui see ka tähendab sõda,
siis võitleme füüreri eest kuni võiduka lõpuni.
Sõda taastab meie rahva
ja toob lõpu meie vaenlastele -
raha-ahnetele poliitikutele,
kommunistidele
ja juutidele.
Meie Suursaksa Riigile
ja meie armastatud füürerile Adolf Hitlerile -
võiduni! - Elagu!
Saksamaa, Saksamaa, oled kõige kõrgem,
sa oled kõrgeim kogu Maal.
Kui meil tarvis kaitsta endid,
siis võitleme nagu üks mees.
Maasist kuni Memelini
Etschist kuni Beltini.
Saksamaa, Saksamaa, oled kõige kõrgem,
sa oled kõrgeim kogu Maal.
Saksamaa, Saksamaa, oled kõige kõrgem,
sa oled kõrgeim kogu Maal.
Tere, Jesse Owens.
Käi minema, Franz.
Jäta ta rahule.
Kuidas sulle kõne meeldis, loll? Kas kuulasid hoolega?
Mis siis sellest?
Sinu ema oli ikkagi üks neist, kas pole?
Nad räägivad, et su ema oli kommunist.
Kes need?
Sa näed isegi kommunist välja.
Mis asja sa räägid?
Ma ei räägi sinuga, Steiner. Tüdruk saab aru.
Põleta raamat ära.
Mine põleta ära.
Minge juba! Ma hoian teil silma peal.
Millest ta rääkis?
Eimillestki.
Liesel.
Kus sa olid? Ma ütlesin, et sa kirikusse tuleksid.
Vabandust, issi.
Lähme juba.
Mis viga?
Mitte midagi.
Kas sa oled haige?
Ei, kõik on korras.
Räägi, mis viga on?
Mis pagan see on?
Sa varastasid selle?
Vabandust, issi.
Kas sa räägid emmele ära?
Issi?
Kas keegi nägi sind?
Tead, mis teeme?
Las see jääda meie saladuseks.
Me loeme seda keldris nagu teisigi raamatuid.
Tänan sind, issi.
Väga hea.
Lähme tagasi enne kui emme muretsema hakkab. Seda me ei taha.
Liesel, lähme.
Mis viga on?
Liesel?
Mu ema ei tule tagasi, ega?
Kas ta on kommunist?
Kes sulle seda ütles? - Kas ta on?
Kas füürer viis ta ära?
Ma vihkan füürerit.
Ei.
Sedasi ei tohi öelda.
Ära kunagi ütle seda.
Kas sa saad aru?
Lähme.
H.G. Wells, Nähtamatu mees.
Kõlab hästi.
Esimene peatükk.
Võõra mehe saabumine.
Võõras tuli veeb...
Veebruar.
Tubli tüdruk.
Kes see on?
Issi, kes see on?
Hans Hubermann? - Jah.
Kas sa mängid ikka veel akordionit?
Kiiresti.
Issi? - Liesel, mine ära magama!
Mis see olgu?
Max.
Ei, ei.
Aita mind.
Viime ta üles.
Liesel, kõik on korras.
Väga hea.
Ma soojendan talle suppi.
Kes ta on, issi?
Ma pean sulle midagi väga tähtsat rääkima, Liesel.
Kuula mind ära.
See akordion ei ole minu oma,
vaid kuulub hoopis selle poisi isale.
Kas sa varastasid selle?
Ei, ma olen seda oma hoole all hoidnud.
Kas ta ise on surnud?
Jah.
Juba palju aastaid tagasi,
veel enne sinu sündimist.
Ma nägin, kuidas ta suri.
Sõjas.
Sa olid sõjas?
Jah.
Tema isa andis minu eest oma elu.
Ja ma lubasin tema perekonnale, et kui neil abi on vaja,
siis ma aitan. Ma andsin oma sõna.
Nüüd pead sina mulle midagi lubama.
Anna mulle oma sõna,
et sa ei räägi meie külalisest mitte kellelegi.
Mitte ühelegi hingelisele.
Ka mitte Rudyle.
Ma räägin tõsiselt, Liesel.
Mitte kellelegi.
Saad aru?
Jah.
Inimene pole rohkem väärt kui tema sõna, Liesel.
Kas mul on sinu sõna?
Jah, issi.
Ma luban.
Rääkisid sa temaga?
Jah.
Ta ei tohi kellelegi rääkida.
Ta teab seda.
Võime me teda usaldada? - Ta on meie tütar.
Ta on ikkagi laps! - Rosa! Meil pole valikut.
Ta näeb välja nagu surnu.
Ta on ilmselt toidu maitse ära unustanud.
Millega meie teda toidame? Vaevalt saame isegi midagi hamba alla!
Me saame hakkama.
Me saame hakkama?
Me oleme alati teadnud, et selline asi võib juhtuda.
Me võiksime ta homme üles anda. Võimud saaksid aru.
Ütleme neile, et aeg oli juba hiline...
Rosa.
Ma tean. - Ta tuli meilt abi otsima.
Ma võlgnen kõik tema perele. - Ma tean.
Siis on jutul lõpp.
Me elame niisama tavapäraselt edasi kui võimalik.
Tere.
Mida sa unes nägid?
Oma ema.
Kas see on sinu raamat?
Jah.
Ei, see...
See pole alati minu oma olnud.
Kas sa varastasid selle?
Ei.
Tohin ma seda näha? - See on...
See pole lasteraamat.
Tere hommikust, Max.
Oled sa Lieseliga juba tuttav?
Liesel.
Ole mureta.
Ta on tubli tüdruk.
Mitte üht sõna.
Tubli, Nähvits.
Kuhu sul nii kiire on?
Ma pean koju minema.
Jookseme võidu.
Ma pean tuppa minema.
Mida sa tahad? Minu luba?
Ei, ma lihtsalt ütlesin sulle. - Tore.
Nägemiseni, Nähvits.
Kus sa olid? Sa jäid hilja peale.
Ma jooksin nii kiiresti kui sain.
Ega sa kellelegi midagi rääkinud?
Ei, ema. - Rosa.
Liesel! Ta magab.
Vähemalt tunneb keegi minu kokkamisest rõõmu.
Ma väga vabandan.
Kas temaga saab kõik korda?
Aga muidugi.
Sa oled uudishimulik tüdruk.
Ega ma meelega.
Pole midagi.
Millest see raamat räägib?
Hitlerist.
Kas sa peidad end Hitleri eest?
Jah.
Kas sa oled kommunist?
Ma olen juut.
Kas Hitler viis su ema ära?
Arvatavasti.
Ära muretse.
Mina nutsin siin ka alguses palju.
Supp on kohutav, eks?
Sul on seda ehk raske uskuda,
aga see on parim asi, mille ma välja olen oksendanud.
Liesel!
Mul on sulle üks ülesanne.
Ära unusta raha üle lugeda.
Tule tagasi õige summaga või ära tule üldse.
Bürgermeistri maja.
Oled sa kindel?
Märkasid sa mõnd teist sellist maja?
Ta lõunatas kunagi koos füüreriga.
Pesu.
Tule sisse.
Mine.
Oota.
Tänan väga.
Sulle siis meeldivad raamatud?
Tule.
Unenägude tooja.
Rudy.
Ma pean minema.
Tule tagasi, millal soovid.
Raamat ootab sind siin.
Jah, proua Hermann.
Ütle mulle Ilsa.
Kuidas on sinu nimi?
Liesel.
Sa oled vapper tüdruk, Liesel.
Tule tagasi, Nähvits!
Püüa mind kinni.
Kuule, loll, kas sa uudiseid kuulsid?
Inglismaa kuulutas meile sõja. Me oleme Inglismaaga sõjas!
Me oleme sõjas!
Inglismaa kuulutas meile sõja!
Alati tormatakse põnevusega sõtta.
Ma olen aastate jooksul paljude noormeestega kokku puutunud,
kes arvasid, et jooksevad oma vaenlasele vastu.
Aga tegelikult jooksid nad minu juurde.
Suurepärane.
Tänan. Tänan väga.
Järgmine kord vaata jalge ette.
Kärva ära, Franz.
Mis viga, Jesse Owens? Arvasin, et sulle meeldib must olla.
Kes on Johann?
Ta armastas väga lugeda.
Ja ta oli vapper nagu sinagi.
See kõik siin kuulus talle. Kõik, mida ta teadis.
Kõik siin.
Kõik on oma kohal.
Tema keha jäigi kadunuks.
Kui mulle oleks näidatud tema keha, siis ma suudaksin seda uskuda.
Aga kuidas võib ema alla anda?
Ema ei loobu oma lapsest kunagi.
Ma pean minema.
Kas sinu arvates ema armastas mind?
Muidugi.
Kõik emad armastavad oma lapsi.
Isegi Hitleri ema.
Kas Hitleri ema kirjutab talle?
Kallis füürer,
sa ainult oota kuni isa koju tuleb.
Armastusega, emme.
Kallis füürer, korista see segadus ära.
Kallis füürer, kes teile sellise soengu tegi?
Selliste hilpudega sa ometi välja ei lähe?
Mis see sul moka peal kasvab?
Ära karju minu peale.
Su suust pritsib tatti, kui sa kisendad.
Hans,
talle tekivad lamatised.
Siis peab ta püsti tulema ja ringi liikuma.
Ta ei saa lihtsalt ringi vantsida.
Miks mitte? - Sest inimesed võivad teda märgata.
Ta ei saa igavesti lamada, teda tuleb liigutada.
Miks?
Mokk maha! Sest mina ütlesin sedasi.
Rosa.
Kas sul on siis mõni ettepanek?
Ettepanek? On vast suuvärk.
Ma teen ettepaneku ta keldrisse viia.
See pole suurem asi, me teame seda.
Mul on väga kahju.
Pole vaja vabandada. Ma seadsin teid kõiki ohtu.
See on parem, kui ma ära olen teeninud.
Lieseli õppetunnid, see on sõnaraamat.
Ma püüdsin seda võimalikult hubaseks muuta.
Vabandan, et voodit ei ole.
Aga on parem kui keegi siit voodit ei leia.
Sa võid siin õppimas käia, millal aga tahad.
Aga koputa ikka esmalt.
Ma olen siin alla, ega ma kuhugi ei kao.
Ma luban.
Ära põrnitse mind.
Meduus.
Ütle, kust sa neid sõnu õpid?
See on saladus.
Ja kellele ma selle välja lobiseks?
Bürgermeistri kaasa
lubab mul oma raamatuid lugeda.
Ma jätan sõnad mälusse.
Mälu on hinge kirjatöö.
Kas sa tead, kes sedasi ütles?
Mees nimega Aristoteles.
Võiksid sa minu heaks midagi teha?
Võiksid sa mulle päeva kirjeldada?
Milline ilm väljas on?
Väljas on pilvine.
Ei, ei. Kirjelda ilma oma sõnadega.
Kui su silmad saaksid kõnelda, siis mida nad ütleksid?
Päev on kahvatu.
Kahvatu? Hästi, edasi.
Kõik on pilvede taha varjatud.
Ja päike
pole üldse selline nagu päike.
Milline siis?
Nagu hõbedane auster.
Aitäh sulle, seda ma nägin.
Me peidame juuti.
Johann?
Ei.
Ma olen Liesel.
Mis see siis tähendab?
Ja ta ei öelnud miks?
Ma ei saa aru.
Ma olen tema särke alati ühtemoodi triikinud.
Vahest ei saa nad seda enam endile lubada.
Või et nemad ei saa? Meie ei saa seda endile lubada.
Me kaotasime veel ühe kliendi. Aga toita tuleb nelja suud.
Nojah,
edaspidi sööme kaks korda päevas, mitte kolm.
Rohkem pole võimalik.
Ma tegin sulle ülikonna.
Ma tahan, et sa seda oma 14. sünnipäeval kannaksid.
Selleks ajaks oled sa tagasi, issi.
Oled ju?
Detsember 1941.
Hans!
Rosa,
ma oleksin väga tänulik,
kui sa viis minutit suudaksid oma suud kinni hoida?
Ma tõin sulle midagi.
Kas see on tänane? - Jah.
Kingitus Franz Sakslaselt.
Poisil pole aimugi, kui lahke ta on.
Hitler on valmis Moskva vallutama.
Maailm on segi pööranud.
Meie võidame ikkagi sõja.
Max?
Aga kuhu mu ilmateade jääb?
Sa oled tulvil üllatusi.
Mulle tuli üks mõte.
Mida asja te teete?
Mine, mine!
Max.
Mul sai lumi otsa!
Püüa ta kinni, Max!
Jumala pärast, Nähvits, mida sa siin all korraldad?
Rosa!
Hull naine lahinguväljal! Ei, ei!
Ma olen relvastamata!
Midagi rumalamat pole ma kunagi teinud.
Ja vaata, kui õnnelik sa oled.
Mis me siis teeme, kui see ära sulab?
Siis hakkad sa siin koristama, Nähvits. - Ei see sula. Siin on nagu hunditallis.
Ma ei kujuta ette, kuidas sa siin hakkama saad.
Palun, pole tarvis minu pärast muretseda.
Rumal jutt, me kõik muretseme sinu pärast.
Need on minu elu parimad jõulud.
Need on minu esimesed jõulud.
Nüüd sa tead, millest ilma oled jäänud.
Peaksime ära magama minema.
Ei, issi, palun. - Kuula isa sõna.
Võid veel veidikeseks siia jääda. - Sa oled tüdrukuga liiga leebe.
Ma tegin sulle jõulukingi.
Muud mul pole.
Aga...
Tee lahti.
Lieselile Maxilt.
Mis siin kirjas on?
Kirjuta.
Minu religioon õpetab,
et iga elusolend,
iga leht ja iga linnuke,
on elus ainult sellepärast, et see sisaldab salajast elusõna.
Ainult see sõna eristab meid lihtsast savikamakast.
Sõnad on elu, Liesel.
Kõik need tühjad lehed on sinule täita.
Jumal hoidku.
Kas ta sureb ära?
Ole kuss!
Siin majas sellist juttu ei räägi, selge?
Me pole pea kaks aastat ainult selleks nälginud,
et ta ära võiks surra.
See on minu süü.
Miks just sinu süü?
Minu mõte oli lumememm ehitada.
Miks me selle küll ehitasime?
Sest me pidime.
Sa ütlesid, et ei lähe kuhugi, Max.
Sa lubasid.
Nähtamatu mees,
H.G. Wells.
Võõras tuli veebruari
ühel talvisel päeval
läbi jäise tuule ja tuisuse lume.
Viimane lumesadu...
Ja mitte keegi teine ei saa neist teada,
kuni ta sureb.
Lõpp.
Max?
Esimene peatükk.
Ilsa?
Tundus nagu vaataksid võõrad inimesed, kellest ta tänaval möödus,
otse tema hinge ja kobasid tema süüd.
Aga olukord polnud tema kontrolli all.
Ta lasi end vabaks
ja tüüris ikka kiiremini ja kiiremini oma saatuse poole.
...oli tolmune põrand...
Tundus, et maas vedeleb rohkem riideid, kui naisel seljas on.
Äkiline avastus, et see kõik oli täiesti ilma asjata.
Kaotasid sa midagi ära? - Rudy!
Mida sa teed? - Luuran sinu järele.
Anna see siia!
Las ma arvan, sa unustasid ära, kus on uks.
Tuleb tunnistada, Nähvits, et sul on südant -
julged varastada isegi bürgermeistrilt.
Võta vaiksemalt.
Ma ei varasta, ma laenan.
Mida iganes sa laenad, mulle oleksid võinud ikka rääkida.
See pole nii, nagu sa arvad. - Milles siis asi on?
Ma laenan raamatuid ja kõik.
Raamatuid? Segi oled või?
Inimesed nälgivad ja sina varastad raamatuid.
Ära kasuta seda sõna.
Kuidas toiduga oleks? Kas sa kööki ka vaatasid? - Ei.
Koos me oleksime parema plaani välja mõelnud.
Vabandust, ma ei saanud.
Sõbra kohta hoiad sa palju vaka all.
Mida sa selle all mõtled?
Kes on Max?
Kes ta on?
Liesel!
Räägi mulle, mis toimub?
Ütle mulle, Nähvits, kes ta on?
Kas ta on su poiss?
Mida?
Kas sa arvad, et asi on selles?
Milles siis?
Ütle, kes ta on?
Ma ei saa. - Miks mitte?
See on saladus.
Kas sa ei usalda mind?
Asi pole selles, Rudy, ma ei saa.
Kui ma...
Kui ma sulle ütleksin, siis peaksin ära minema.
Issi peaks ära minema.
Jumal teab, mis temaga tehtaks.
Temaga?
Kas te varjate kedagi?
Te varjate kedagi, eks?
Liesel!
Üks sülitus on jaatus ja kaks sülitust eitus.
Ma teadsin seda.
Keegi ei tohi teada, Rudy. Ma räägin tõsiselt.
Sa võid mind usaldada.
Ära muretse.
Ma ei räägi kellelegi.
Mida sa ei räägi?
Tere, Steiner. Tere, loll.
Mida sa seljataga peidad?
Anna see siia.
Jäta ta rahule!
Anna see siia!
Anna siia!
Mis see oli? Mis asi see oli?
Pole sinu asi, Sakslane.
Jäta ta rahule!
Sinuga on lõpp, Steiner.
Sinust kannan ma ette. - Mida nimelt? Et mul on päeviku?
Ma tean, et sa sepitsed midagi.
Lähme!
Tule juba!
Mida sa teed?
Ma tean, kus see on! Ma jälgisin seda!
Vesi on jääkülm, Rudy. Sa saad surma.
Rudy!
Rudy?
Rudy!
Rudy?
Rudy, ma ei oska ujuda!
Rudy!
Palun!
Kätte sain!
Rudy!
Ma arvasin, et sa...
Unusta ära.
Kas sa nüüd usaldad mind?
Jah.
Kuidas siis musiga jääb?
Lähme, sa külmud ära.
Head ööd,
raamatuvaras.
Head ööd, kala.
Ma rääkisin Rudyle.
Löö mulle! - Ma olen vaba!
Vaadake!
Mida nad teevad?
Nad kontrollivad keldreid. Eile kontrolliti minu nõbu keldrit.
Mille jaoks?
Äkki mängiks edasi?
Hakkame pihta!
Sööda mulle!
Kas sa oled segi?
Ma pean tuppa minema. - Tore küll.
Ta sai haiget. - Varem pole see takistuseks olnud.
Kõik on korras.
Emme! - Miks sa karjud?
Nad tulevad.
Kes? - Nad kontrollivad keldreid.
Hans, tule ruttu!
Mis viga? - Keegi tuleb. Nad kontrollivad keldreid.
Me peame ta ära peitma.
Too ta üles, peidame ta voodi alla.
Max!
Tule juba.
Kas sõjaväkke astudes saab relva?
Emme!
Püha jumal.
Hans, jäta see!
Wolfy. Milline üllatus. Kuidas sul läheb?
Tulid Hansi juurde?
Hans!
Ei, ei, me kontrollime inimeste keldreid.
Liesel, kas sa tooksid hr Edelile klassi vett? - Pole vaja.
Sellega ei lähe kaua.
Sellele tuleks plaaster panna.
Jumal hoidku, Liesel! Kas sa ulataksid mulle esmaabipaki? See on...
Kus teie peidik on? - Mis asi?
Keldriuks.
Wolfy, ma kuulsin, et sa oled tulemas. Ma tegin tööd, koristasin.
Kellelt sa seda kuulsid?
Kes meil pesu järele käis?
Proua Schneider.
Jah, proua Schneider mainis seda.
Tule.
Kas siin tuld ka on? - Jah, muidugi.
Ilmselt peaksin ma siit enamuse kraami välja viskama.
Te ei usuks iialgi, mida me inimeste keldritest leidnud oleme.
Ega see mind ei üllata.
Liesel käib siin all mängimas. Räägin talle alatasa, et ta õue värske õhu kätte läheks.
Milles üldse asi on?
Mis see on?
Minu pintsel.
Peaksid nende eest paremini hoolt kandma.
Liesel jättis vedelema. Ta ei kuula mind kunagi.
Sa pole veel tööd leidnud, Hans?
Mitte eriti.
Oleksid pidanud parteisse astuma, nagu ma soovitasin.
Siis ei peaks su naine teiste trussikute pesemisega selge murdma, et sind ära toita.
Kas pole nii, Rosa?
Jah.
Mis sul häda on?
Varem pole sa tema hurjutamisega nii tagasihoidlik olnud.
Kui see tõbras oma taguotsa liigutaks ja tööd teha aitaks,
siis oleks mul ehk rohkem jõudu temaga tõreleda.
Ma ei saa aru, kuidas sa temaga koos elad?
Mina ka mitte.
Kunagi pole hilja meiega liituda, Hans.
Kuidas meie kelder oli? - Täiesti kasutu, lagi on madal.
Mille jaoks?
Pommivarjendiks. Igas tänavas peab üks olema.
Peaksid ettevaatlikum olema. - Jah, hr Edel.
Hans,
mis siis saab kui ta ära sureb?
Me ei saaks teda sinna jätta.
Lehk reedaks meid.
Hans, ma kardan.
Vaata, kui see juhtub,
kui ta tõesti sureb,
siis mõtleme me midagi välja.
Ta pole veel surnud.
Hästi?
Proua Hubermann?
Ma pean Lieseliga rääkima.
Muidugi. Liesel?
Mida sa sellega tegid, väike varas?
Mida, emme? - Ära haugu minuga.
Ma olen käskinud sul sada korda see rahule jätta, aga kas sa siis kuulad?
Hakake tööle.
Anna andeks.
Emme, mis on?
Asi on Maxis, eks?
Ta ütles, et see on sinu oma.
Kes ütles?
Max ärkas üles. Ta jääb elama!
Emme!
Ettevaatust.
Vabanda, kui sulle haiget tegin.
Ma ei osanud sulle seda teisiti ütlema tulla.
Ma tean, et see oli minust rumal.
Ei, emme, ei ole. Aitäh sulle.
Pühi see naeratus nüüd parem näolt.
Kui sa tagasi lähed, siis käitu, nagu oleksin ma täielik nõid, eks?
Jah.
Lihtsalt tea, et...
Et ma...
Mine nüüd.
Kas sul läheb selle naeratusega abi vaja?
Kui sa veel midagi sellist tegema peaksid, siis riputan su jalgupidi lakke.
Said sa aru, Nähvits?
Selge?
Max!
Me teadsin, et sa jääd ellu.
Sa muudkui lugesid ja ei andnud mulle rahu.
Sa kuulsid mind? - Muidugi.
Tänan sind.
Niisiis...
Kuidas Rudyl läheb?
Ma ei tea.
Rudy on üks kohutav tüütus.
Vihatud poisist vastikum on ainult armastatud poiss, eks?
Liesel, õhurünnak algas!
Mine nüüd.
Aga sina?
Ma jään siia. Kõik saab korda.
Ma olen ikkagi keldris, eks?
Kuulsid sa mind, Nähvits?
Jah, emme.
Kui kümned tuhanded hinged värisesid varjendites hirmust,
siis tänas üks juut säravate tähtede eest jumalat.
Muud mul pole. Vabandust.
Ma hoidsin seda päevaks, kui mu mees sõjast naaseb, aga...
Suur aitäh.
Ta on juut. - Tema sünnitunnistus leiti üles.
Tema nimi Lehman kirjutatakse ikkagi ühe n-iga.
Palun!
Mu poeg on sõjaväes!
Ta sõdib eesliinil.
Palun. - Kobi autosse!
Palun.
Sina tunned mind.
Palun!
Sina tunned mind. Palun!
Ma olen sakslane!
Palun.
Ma olen seda meest terve elu tundnud. Me kõik tunneme teda.
Ta on hea inimene.
Mis su nimi on?
Hans Hubermann.
Palun, ta on hea mees. - Hoia eemale!
Issi!
Liesel!
Rudy!
Rudy.
Püsi paigal. - Mis mul ometi arus oli?
Ta pani mu nime kirja.
Issa ristike, mida ma olen teinud?
Ma viisin meid hukka.
Anna andeks, Rosa.
Anna andeks.
Ma ei saa aru.
Mida ta siis valesti tegi?
Ta meenutas teistele inimlikkust.
Kas ta ei võiks vabandada?
Kelle ees?
Hitleri?
Kas ta viiakse ära?
Ma ei tea.
Aga kui mind siit leitakse,
siis viiakse teid kõiki minema.
Ei, Max.
Ma pean, Liesel.
Anna andeks.
Aga sa lubasid.
Ma teen seda sinu pärast.
Sinu perekonna heaks.
Aga sina oledki mu perekond.
Sina hoidsid mind elus, Liesel.
Ära seda unusta.
Ma ei taha enam kedagi kaotada. - Sa ei kaota mind, Liesel.
Sa leiad mind alati oma sõnadest.
Sinu sõnades elan ma edasi.
Max,
palun.
Aitäh sulle.
Võta.
Siin on kaks lina ja paar sokke.
Ja tükk juustu, mida ma mustadeks päevadeks hoidsin. - Rosa...
See on sulle.
Kuule, Liesel. - Lase ta minna.
Hans?
Ma võtan mantli.
Olete teie hr Steiner?
Mida?
Ma tulin teie poja Rudyga rääkima.
Rudy Steineriga.
Ta elab naabermajas.
Mis te temast tahate?
Ta valiti välja eritreeningute jaoks.
Ta alustab sel suvel.
Mul on väga kahju, Barbara.
Hans Hubermann?
Mida tähendab kutsealune?
Sa oled nii suureks kasvanud.
Ma polegi märganud.
Ma hakkan sind igatsema. - Kõik lahkuvad.
Isegi Rudy. - Rudyga ei juhtu midagi.
Vaata emme järele, eks? Ta pole nii tugev, kui välja näitab.
Ma tean.
Tubli tüdruk.
Issi?
Tule koju.
Mis sa arvad?
Jalanõud rikuvad asja ära.
Nägu pole ka suurem asi.
Tuled ka?
Kuhu sa lähed?
Kas pole niigi selge? Ma põgenen minema.
Kas sa oled kõik läbi mõelnud? - Jah.
Ma ei taha surra.
Ja ongi kõik läbi mõeldud.
Rudy, kust sa peavarju saad?
Mina? Miks mitte meie?
Ma ei arvanud, et sul tõsi taga on.
Kuidas sa seda siis nimetad?
Lõunasöögiks?
Kas sul on seal lisaks pallile veel midagi?
Ma igatsen oma isa.
Ma ei tea isegi seda, kas ta on elus?
Ma pole valmis.
Ma tahan enne suureks kasvada, kui suren.
Minu vend tahtis ka.
Mul on kahju.
Ma ei tahtnud seda.
Kes tahaks?
Ma vihkan Hitlerit.
Mina ka.
Ma vihkan Hitlerit!
Ma vihkan Hitlerit. - Hitler on ahvi perse!
Keri põrgu, Hitler!
Peale sinu pole mul kedagi, Rudy.
Lähme koju.
Pommirahe muutus tugevamaks.
Poleks vist vale väita, et kõige lojaalsemalt teenisin füürerit mina.
Elas kord ühe poisi kummitus,
kes armastas olla varjudes,
et ta inimesi ei hirmutaks.
Mis asja? - Kes räägib?
Mida sa teed?
Jutustan üht lugu.
Miks?
Kelle poiss?
Ta jutustab lugu. - Räägi kõvemini.
Alusta uuesti.
Elas kord ühe poisi kummitus,
kes armastas olla varjudes,
et ta inimesi ei hirmutaks.
Ta ootas oma õde, kes veel elas.
Tüdruk ei kartnud pimedust,
sest tema vend elas selles.
Räägi edasi.
Õhtul, pimeduse saabudes rääkis
tüdruk oma vennale päevast.
Tüdruk meenutas talle seda, kuidas päike nahka soojendab
ja mis tunne on õhku hingata.
Ja ka seda, kuidas lumehelbed keelele langevad. See tuletas tüdrukule meelde,
et ta ise on elus.
Härrased,
kuidas teil läheb?
Vaadake ometi, juba värvatakse vanaisasid.
Kuule vanamees, kas sul on veel oma hambad suus?
Nad istusid kahekesi metsas
ja vaatasid päikesetõusu.
Kui ta varjudesse kadus,
lehvitas õde viimast korda hüvastijätuks.
Liesel.
Max?
Max!
Nähvits!
Mida sa teed?
Max?
Liesel! - Max?
Kas te tunnete Maxi? - Liesel!
Kas te tunnete Maxi?
Max?
Kas te tunnete Maxi?
Kao minema, loll tüdruk!
Liesel!
Ma ei unusta sind. Ma ei unusta sind.
Ma ei unusta sind, Max.
Liesel!
Minge ära!
Liesel!
Sa oled liiga isa moodi.
Mis siis sellel viga on?
Mitte midagi.
Kuule, Nähvits, tahad mängida?
Ei, täna mitte.
Lähme siis varastame midagi.
Ma ei varasta. Ma laenan.
Lähme laename Franz Sakslaselt jalgratta ja põgeneme ära.
Kas sa ei näe, et ma loen?
Kas sa oled minu peale veel vihane?
Miks peaksin?
Sellepärast, et su päästsin.
Ei, Rudy. Sa olid väga vapper.
Palun. - Nägemiseni.
Issi!
Sa oled kodus!
Mis on, mu tüdruk?
Minu tüdruk.
Rõõm on sind mängimas kuulda.
Ma ei kuule hästi.
Ma lähen magama.
Ärge te liiga hilja magama minge.
Su ema rääkis, mida sa tegid.
Ma poleks pidanud.
Ehk ikka pidid.
Ma mõtlen alalõpmata Maxi peale,
murran pead, et kus ta küll on?
Mina ka.
Ma ei tea, mida see kõik tähendas.
Ta pidi palju läbi elama.
Kõik see, mida me tegime.
Me käitusime lihtsalt inimestena.
Ja seda inimesed teevad.
Liesel,
sa oled nii suureks kasvanud.
Mulle on selgeks saanud, et elus pole midagi kindlat.
Sellepärast hakkan ma kohe kirjutama.
Ma olen püüdnud seda tunnet alati maha suruda,
aga ma tean, et see kõik sai alguse rongis.
Siis kui sadas lund
ja mul oli vend.
Autost väljas tundus maailm nagu lumekuul.
Ja Paradiisi tänaval
ootasid akordion-südamega mees ja tormipilveks riietunud naine
oma uut tütart.
Ta elas meie trepi all nagu vaikne tiivutu öökull,
kuniks päike ta näo oli unustanud.
Raamat hulpis jões
nagu punane kala, mida püüab kollaste juustega poiss.
Kirjuta.
Maxile, kes kinkis mulle silmad.
Head ööd, teie kõrgeausus.
Mulle on alati meeldinud kujutluspilt endast vikati ja keebiga.
Must ja hirmuäratav.
Paraku näen ma välja palju tavapärasem.
Kellelgi polnud kavas hävitada paradiisi-nimelist tänavat.
See oli lihtsalt väike eksitus.
Sireene tol ööl ei kõlanud.
Esimesed olid Rudy vennad.
Ma lugesin nende lihtsaid unenägusid.
Siis suudlesin ma tema ema.
Ja röövisin õeluse Franz Sakslase südamest.
Rosa tabasin ma norskamast.
Ma vannun, et ta nimetas mind tõpraks.
Ja ma tundsin, kuidas ta kahetses, et armastust rohkem välja ei näidanud.
Aga Hansi hing oli kergem kui lapse oma.
Ma tundsin tema kibelust veelkord akordionit mängida
ja kuulsin tema viimast mõtet:
Liesel.
Siia!
Lükake!
Anna käsi.
Emme? Issi?
Issi?
Issi.
Rudy?
Nähvits.
Liesel.
Ma peaksin sulle ütlema...
Ära räägi.
Ma pean seda ütlema.
Ma arm...
Rudy?
Rudy, ei.
Rudy, ärka üles.
Rudy, ei!
Ärka üles, Rudy! Rudy, ärka!
Rudy, suudle mind.
Rudy hing tuli minu käte vahele.
Tööl kohtun ma inimestega, kes elavad nii heas kui ka halvas.
Ma näen nende inetust ja ilu,
aga ikkagi paneb mind imestama, kuidas saab seesama olend olla mõlemat.
Liesel!
Kaks aastat hiljem.
USA sõdurid okupeeritud Saksamaal 1945. aastal
Max!
Ma olen näinud nii mõndagi.
Ma olen osalenud tohututes katastroofides
ja töötanud suurte sulide heaks.
Ja ma olen näinud igasugu imesid.
Aga ikkagi jääb kõik nii, nagu ma ütlesin.
Keegi ei ela igavesti.
Kui ma viimaks Lieseliga kohtusin,
siis tundsin ma isekat naudingut teadmisest,
et ta oli oma 90 eluaastat targasti elanud.
Selleks ajaks olid tema jutud paljusid hingesid puudutanud.
Mõned hinged tundsin ma isegi ära.
Max, kelle sõprus kestis peaaegu niisama kaua kui Lieseli oma.
Peaaegu.
Lieseli viimane mõte puudutas kõiki, kellega tema elu oli põimunud.
Tema kolm last.
Tema lapselapsed.
Tema abikaasa.
Ühes kõigi nendega
olid ka Hans ja Rosa
ning tema vend.
Aga ka poiss, kelle juuksed jäid igaveseks sidrunikoore karva.
Ma tahtsin öelda raamatuvargale,
et tema on üks väheseid hingi,
kes on tekitanud minus huvi elamise vastu.
Aga lõpuks polnud ühtegi sõna.
Oli vaid rahu.
Lõpuks tean ma ainult seda,
et inimesed kummitavad mind.